CRÍTICADECINE
Creus en Déu?
![Creus en Déu?](https://imagenes.segre.com/files/image_large/uploads/2023/09/09/64fc01de3de5d.jpeg)
Creus en Déu?
Cine: Screenbox Funatic.
País: França.
Director: François Ozon.
Intèrprets: Mervil Poupaud, Denis Menochet.
S’agraeix a la pel·lícula d’Ozon que no s’entri al terreny del sensacionalisme, que es mantingui en una posició formal i conseqüent amb uns fets que des d’un principi són allà, que són manifestos i fins i tot admesos a nivell intern, en el cara a cara entre el pedòfil i la víctima i en la incapacitat de demanar perdó, en el segellament dels abusos amb tota mena de contestació epistolar, o perquè molts d’aquests actes ja havien prescrit. Gracias a Dios, que aquí, per casualitat o no, s’estrena a les portes de Setmana Santa, ens parla d’una lluita per l’honor d’un pare de família profundament catòlic que va ser víctima repetidament en els seus temps de Boy Scout per part d’un home de Déu que malgrat la seua revelada condició de pederasta va continuar exercint el sacerdoci, i a qui se li presumeixen centenars de casos. La trama avança amb més persones damnificades, en els seus punts de vista, en la seua posició, en el fet de suportar un trauma en ocasions silenciat per qüestions morals o per possibles represàlies socials.
Al final, i no és un espòiler ja que Gracias a Dios es basa en fets reals, hi va haver una victòria pírrica, gairebé amoral, però el que no cessa és un escàndol monumental que posa en dubte les més bàsiques regles de la justícia, deixant sense resposta la pregunta d’un fill a un pare humiliat: “Pare, creus en Déu?”